MOJE NOĆI SA BOROVNICOM
Halo, oprostite, ne znam nikoga po tom imenu.
Recite mi što voli jesti. Pamtim ljude po narudžbi,
ne po imenima.
Mesna štruca?! Znam jednu sa pire krumpirom i sa
pohanim sirom, omletom, i lukom.
Dajte mi vaš broj i ako ga budem vidio, reći ću mu da vas nazove.
Obećajem, hoću, do viđenja.
Metar i osamdeset sa tamnom smeđom kosom.
Žao mi je, ne sjećam se mesne štruce sa pomfritom ili
omletom ili krumpirima koja odgovara tom opisu.
Kada smo posljednji put bili ovdje jeli smo kotlete.
Zašto to niste rekli? Navodno imamo
najbolje kotlete u gradu, probali ste?
Nisam. -Zašto ne, iz religioznih razloga?
Jeste li ga vidjeli ili ne?
Sto osamdeset, tamna smeđa kosa, kotlet?
Zapravo jesam, sinoć je bio. Naručio je dva kotleta,
jedan sa krumpir pireom i jedan sa mahunama.
Izgleda da je baš bio gladan. - Nije pojeo sve. To je bilo za
dvoje. Jedan je bio za njega, drugi za njegovu djevojku.
Prijeđi na stvar, ne mjenjaj temu. Viđaš se sa nekim drugim?
Tko je ona?
Da bogda oboje crkli!
Ako me netko dođe ovdje tražiti, daj mu ove ključeve.
Šta da mu kažem? - Reci mu da je seronja!
Taksi!
Bože!
Je li uzeo ključeve? - Ne još.
Imaš li cigaretu? -Svakako.
Dobro si? -Jesam, nisam dugo
pušila, uvijek pušim kad se iznerviram.
Ne trebaš se puno nervirati, tako ćeš izbjeći rak pluća.
Misliš li da je lijepa? -Tko? - Djevojka s kojom je bio ovdje.
Bila je u redu, nije tip s kojim bih ja jeo kotlete, ali...
Bok. -Bok.
Treba mi netko za razgovor.
Misliš li da će uzeti ključeve? - Ne znam, mušterije godinama
ostavljaju ovdje ključeve. Nekada se pojave nakon nekoliko dana,
nekada je potrebno više tjedana. - A uglavnom?
A ključevi uglavnom ostanu u tegli.
Zašto ih čuvate? Trebate ih baciti. -Ne bih to mogao.
Zašto? -Ako bi ih bacio, onda bi vrata zauvijek bila zatvorena,
a to nije na meni da odlučim. Zar ne?
Vjerojatno tražim razlog. - Sa moje točke gledišta, nekada
je bolje ne znati, a drugi put nema
razloga .
Za sve postoji razlog.
Kao i pita od borovnice. Na kraju
dana, kolač od sira i pita od jabuke
uvijek nestanu, puding i čokoladni mousse su gotovo pojedeni, ali
uvijek ostane cijela pita od borovnica,
netaknuta.
Što joj fali? -Ništa, samo ljudi biraju nešto drugo.
Ne možeš kriviti nju, samo je nitko
ne želi.
Čekaj, ja želim komad. - Sa sladoledom?
Prepusti to meni.
Evo, uživaj.
Nije loša. -Stvarno?
Trebaš probati. -Ne, u redu je, imam svoje.
Hoćeš li mi ispričati priče o drugim ključevima? -Zašto?
Pitam se kako su svi završili ovdje.
Odaberi jedan.
Ti pripadaju mladom paru od prije nekoliko godina, bili su dovoljno
naivni da vjeruju da će provesti ostatak života zajedno.
Šta se dogodilo? - Vrijeme, to je obično i slučaj.
Možda je jedno otišlo nekom
drugom. -Možda je osjećaj izblijedio.
A ovaj? -To je pripadalo starici,
njen najbolji prijatelj je dolazio
po njih i išao u posjetu. Ispustila
ih je i nikada je više nisam vidio.
A ovi? -Ti su pripadali momku iz Manchestera u Engleskoj,
koji je planirao i sanjao da pretrči sve maratone
u ovoj zemlji, počevši u New Yorku.
Htio je pisati dnevnik o svom iskustvu, a završio je kao vlasnik kafića.
Kasnije su dani Ruskinji koja je sakupljala ključeve,
promatrala zalaske sunce, srećom, više je voljela zalaske
nego ključeve i nestala je u jednom.
Zašto je nisi potražio?
Kada sam bio mali, mama me je vodila u park vikendom.
Rekla je, da ako se ikada izgubim,
da ostanem na jednom mjestu da
bi me našla. - Uspijeva li ti to?
- Ne baš. Izgubila se dok me je tražila.
Hoćeš još sladoleda? -Ne, hvala. - Sigurna si? -Jesam.
Kasniš.
Kao i obično?
Ne, hvala.
Mogu li dobiti ključeve nazad? - Naravno.
Pomirili ste se? -Hvala.
Prokleta kamera.
U redu je, prekidajte. Nosite to vani!
Ne počinji sa mnom!
Prekinite! Van! Još niste platili!
Što se dogodilo? Udario te je? - Nije.
Opljačkali su me u metrou. - Što te je dovelo ovdje?
Treba mi vremena da se pripremim. Htjela sam sići poslije
nekoliko stanica. Slijedeće čega se sjećam je da sam u Bronxu.
Zanimljiv način da se pripremiš.
Nikada nisam bila dobra u sukobima.
Neki ljudi uživaju u njima, ali ne i ja.
Dobro si? Da zovemo policiju?
- Ne. Nije se izvukao sa mnogo toga.
Naročito ne nakon što sam ga šutnula u prepone. -Nisi?
Što se tebi dogodilo?
- Pojeo sam previše čokolade danas.
Što ti nije u redu sa kamerom? - Ne znam, nije raspoložena
proteklih dana. -Ne sprječava ljude
da kradu, zar ne? - Ne stvarno.
Ali volim da je tu, jer je meni ona
dnevnik.
Ponekada pregledam traku i zapanjen sam koliko propustim,
a događa se preda mnom.
Mora da imaš mnogo traka.
Ne čuvam sve, nisam toliko čudan. Samo najbolje trenutke.
Mogu li pogledati? - Naravno, dođi.
Uzela je ključeve i nestala te noći.
DAN 1.
Kako se opraštaš od nekoga
bez koga ne možeš zamisliti vlastiti život?
Nisam se oprostila. Nisam rekla ništa.
Samo sam otišla. Na kraju večeri sam odlučila prijeći ulicu
najdužom putanjom.
Dragi Jeremy, kao što vidiš na razglednici, sada sam u
Memphisu, Tennessee. Trebalo mi je puno da stignem ovdje.
Nisam sigurna koliko ću ostati ovdje. Tijekom dana radim u
kantini u centru grada, nisam uspijevala spavati noću
tako da radim kao konobarica u baru.
Malo je ponižavajuće, ali su napojnice dobre.
Iscrpljujuće je raditi dva posla,
ali sam bar okupirana i, najvažnije,
skreće mi misli od njega.
120 MILJA OD NEW YORKA DAN 57
Bok, djevojko. - Zdravo, Sandy.
Ideš kući? -Da kažem ovako, brišem odavde.
Voljela bih da mogu otići. - U čemu je problem?
Momak za šankom, mislim da neće nikada otići.
Ne brini za njega, sigurno je izgubio pojam o vremenu.
Ako moraš krenuti samo mu odnesi račun.
Da li uvijek ostaje ovako kasno? - Uvijek. Ako budeš ovdje
Vidjet ćeš i sama. Laku noć. - I tebi.
Izvolite račun.
Samo osam? Mogao bih se zakleti da je bilo bar devet.
Samo osam. -Imate li olovku? - Da.
Ne prepoznajem te, nova si ovdje? - Počela sam prije nekoliko večeri.
Imaš li ime? -Lizzie.
Bilo mi je zadovoljstvo upoznati te, Lizzie
Kako to mislite?
Nećete me mnogo viđati od sada. - Zašto?
Više nemam puno razloga da se vraćam ovdje.
Večeras mi je bila posljednja večer za pijanku.
Daj to Travisu, poslat ću ček.
Ovo je za tebe. -Hvala. Doviđenja.
Bok. -Bok, imaš sestru blizanku? -Ne.
Voljela bih da imam. -Meni je drago da ga nemam.
Ja ću odrezak i mahune. - U redu, stiže.
Kako to da radiš toliko? - Pokušavam skupiti za auto.
Kuda ideš? -Nemam posebno odredište, ali ići ću dok
ne bude bilo mjesta gdje mogu ići. -Volio bih da ja to mogu.
Izvolite ostatak. -Stavi to sebi. - Hvala.
Što radiš ovdje? - Slavim.
Što? -Posljednju večer pijančenja.
Ne maltretira te? -Ne, mislim da samo želi razgovarati.
Čudno, on to obično nikada ne
želi. Ne nabacuje ti se? -Mislim da ne.
Šteta, bilo bi lijepo da se zainteresira
za ženu. -Mislila sam da je oženjen.
U tome je i problem, on još uvijek misli da jest.
Sranje.
Travise, kako je? -Uvijek zadovoljstvo.
To mi uvijek kažeš i nikada ne znam na što misliš.
Samo sam tu da odem do
wc-a. Moram li prvo kupiti pivo?
Tvoj novac nije dobar. Da.
Kako ide? -Nemam ti što reći.
Arnie? Arnie? -Da?
Znam da to nije moja stvar,
ali jesi li ikada razmišljao o prekidu?
Da li sam razmišljao o tome?
Što je ovo? -Iz grupe gdje nekada idem. Imaju sistem.
Nakon sastanka traže da novi ljudi uzmu bijeli žeton i
uzmeš ga kao simbol svoje namjere
da ostaneš trijezan i ako se oklizneš
i ponovo popiješ, moraš se vratiti
i uzeti drugi žeton.
Ovaj je za devedeset dana, stigao sam dotle, jednom.
Vidiš sve te bijele žetone? Ja sam kralj bijelih žetona.
Dragi Jeremy, razmišljala sam o onome što je Arnie rekao,
o žetonima, kako da usmjeriš pažnju na nešto drugo kako
bi izliječio svoju ovisnost. Da sam
ja ovisnik, izabrala bih pitu od
borovnice za svoj žeton spasenja.
Pišeš momku? -Ne, samo nekome koga poznajem.
Zašto ga ne pozoveš? -Neke stvari su bolje na papiru.
Misliš?
Što radiš? -Poslušao sam te što si rekla prije neki dan.
Pišem pismo ženi, ne pričamo mnogo pa sam htio da
probati tvoju metodu.
Dobro si, čovječe.
Je li to Memphis bar i roštilj? Da?
Biste li mi mogli pomoći?
Tražim djevojku pod imenom Elizabeth. Shvaćam to.
Ne zovem da naručim hranu, sigurna sam da je ukusna.
Da li žena pod imenom Elizabeth radi tamo? Elizabeth?
Da, to sam rekao, Elizabeth. Ne, u redu, hvala.
Bože, Jeremy je. Nisam mislio da ću te više ikada čuti.
Primio sam tvoju razglednicu i, ovo će zvučati smiješno,
zvao sam svaki Memphis bar i roštilj.
Mora da ih ima barem devedeset.
Znam da je ludo, samo sam ti se
htio zahvaliti za ostajanje u kontaktu.
Nedostaje mi tvoje društvo, nisam mislio da ću te više čuti.
To nisi stvarno ti, zar ne? Znam da me ne poznaješ,
ali ime ti je Elizabeth? Samo sam se htio javiti i
razgovarati sa prijateljicom.
Ne želim naručiti prženu piletinu.
Hvala što si me saslušala. Bok.
Prokleti kučkin sin.
Moramo razgovarati. - Idemo van.
Želim razgovarati sada ovdje.
Sada maltretiraš ljude, tako velik
i jak, mogao si ga ubiti.
Niko nije rekao da je sigurno spavati sa tuđom ženom.
Arnie, razdvojeni smo, ne živim više sa tobom, ne razgovaramo!
Ti si mi prokleta žena i ja sam ti još uvijek prokleti muž!
Ne, nisi više. -Što onda? - Ništa, Arnie.
Sue Lynn, molim te, ne radi ovo. Volim te, nemoj više.
Moraš me pustiti, ne mogu ovo više raditi, moraš
me pustiti da počnem život ispočetka,
i da se zaposlim. - Zaposlit ćeš se?
Ne treba ti posao sa svim tim momcima, samo trebaš početi
naplaćivati. -Prokletniče!
Završila sam sa tobom, razumiješ?! Gotovo je!
Sue Lynn, kunem se, ako izađeš odavde, ubit ću te.
I onda što? -Smiri se sada, Arnie, ne želiš to učiniti.
Gotovo je!
Previše je.
Štediš za auto, zar ne?
Ne želim da se voziš u nekoj krnitji.
Policajac te može zaustaviti zbog pregleda. -Hvala.
Čekaj, zaboravio si ključeve.
Možeš joj ih dati.
Policija je rekla da je to bila nesreća, nije vidio kuda ide.
Daj mi votku.
Ovo mi je prvo piće za šest godina.
Hej, popijmo za Arnieja Copelanda, bio je čuvar naših
autocesta i branitelj naše slobode. - Kako god.
Ovo je prilčno oporog ukusa,
ali vjerojatno nijko ne pije zbog ukusa.
Daj mi još jedno.
Viski, ovo nije moje. - To je Arniejev račun.
Šta bi ja trebao učiniti s ovim?
Da uokvirim okačim na zid?
Travis želi da ga platiš. - Travise?!
Zašto si meni dao ovo? Ovo je Arniejev račun, a ne moj?
Bio je tvoj muž, da li je to bitno?
Mrtav je, ako želiš njegov
novac, bolje pozovi njegovog odvjetnika, ne daj to meni.
Kakvo si ti čudo, bog zna što je Arnie vidio u tebi.
Mrzim te, Travise, mrzim te.
Lizzie, pobrini se da sigurno stigne
kući. Idi sada.
Sue Lynn, kasno je, daj da te odvedem kući.
Imala sam 17 kada me je zaustavio.
"Pili ste, gospođice?" Nasmijala sam se.
Tko bi mislio da ćemo se vjenčati. Udati se za policajca i zaglaviti
u ovom gradu bogu iza leđa. Bio je toliko lud za mnom da
nisam mogla disati. Tako da smo se pokušali utopiti od ljubavi
ali ujutro, to nikada
nije imalo smisla. Zato sam bježala
i svaki put kada bih se vraćala,
on je bio ovdje i bio je još uvijek lud za mnom.
Preko dana sam maštala o njemu kako umire. Mislila sam da je
to jedini način da ga se riješim.
Mora da ste ga mrzili.
Nisam ga mrzila, samo sam željela da me pusti.
I, sad, kad je to učinio, boli me više nego bilo što na svijetu.
Ovdje smo se upoznali. Baš ovdje.
Čula sam da imaš dnevni posao. - Štedim za auto.
Napuštam grad zauvijek pa želim srediti neke stvari.
Arniejev račun je bio 800 dolara.
Daj ga Travisu i može se smatrati plaćenim.
Dat ću Travisu večeras. - Možda ga strefi infarkt.
Moram te nešto zamoliti.Možeš li njegov račun ostaviti da visi?
Za Sue Lynn je napuštanje ovog grada bilo kao umiranje.
Pitam se kako će ljudi pamtiti Arneija. Kada odeš sve što
ostaje su uspomene koje si stvorio
u životima ostalih ljudi.
Mi smo samo stavke na računu.
Primam razglednice redovito. Umjesto da zovem strance,
odlučio sam promijeniti pristup. Zamorno je stalno
pisati iste riječi, ali je vrijedno ako makar
jedno stigne na pravo odredište.
Uvijek sam imala osjećaj da ti mogu reći bilo što.
Napravila sam račun za tebe i uspomene naših razgovora.
Pitam se kako me pamtiš, kao
djevojku koja voli pitu od borovnice
ili kao djevojku slomljenog srca?
3906 MILJA OD NEW YORKA DAN 185.
Još uvijek smotavaš svoju cigaretu? - Hoćeš jednu? -Da.
Ukus je drugačiji. -Vjerojatno je predugo bila u džepu.
Šteta što više ne možeš pušiti u kafiću. -Ne možeš više nigdje.
Trebaš promijeniti mjesto. Nije tolika razlika.
Namjeravao sam kupiti nove
stolice, ali nikako da kupim koje se slažu
za stolovima i policama. - Ne bi trebalo
biti teško, možda samo
gledaš na pogrešna mjesta ili si samo sentimentalan.
Divno izgledaš. -Počinjem ličiti na mamu.
Bolje nego na tatu, vidio sam njegove fotografije.
Imaš li ključeve još uvijek?
Da, upamtio sam što si rekla
da ne bacam ključeve i ne zatvaram vrata zauvijek.
Čak i ako imaš ključeve, neka vrata mogu biti zatvorena, zar ne?
Čak i ako su vrata otvorena,
osoba koju tražiš možda nije tu, Katya.
Prije nekoliko godina sam imao san, počeo je u ljeto i
završio je u proljeće. Između je bilo mnogo tužnih noći
koliko i sretnih dana, većina se dogodila u ovom kafiću.
I onda su se jedne večeri vrata zalupila i san se završio.
Trebala bih ići, ujutro imam let, hvala na cigareti.
Nisam mislila ni da ćeš još uvijek biti ovde. -Zašto si došla?
Samo sam željela da vidim mogu li se sjetim kako je bilo.
Zbogom, Jeremy.
Zbogom, Katya.
5603 MILJE OD NEW YORKA DAN 251.
Konobarice? -Izvolite.
Dragi Jeremy, uvijek su me fascinirali katraši.
Riskiraju sve na isntinkt i sreću, pitam se da li bih ja
na njihovom mjestu mogla isto učiniti ili bih odustala.
Ispričajte me.
Zaboravio si dati napojnicu konobarici.
Nisam, jer je nikada ne dajem. - Kako to misliš?
Već je Harlan plaća, zašto moram ja?
- Možeš biti škrtica i sretnik, ali ne oboje,
ne na duge staze. Izvoli,
to je od gdina Aloha, vratit će mi.
Tvoja sreća te je upravo napustila.
Tko baca?
Radeći produženo u casinu izgubiš pojam o vremenu.
Nikada ne znam je li dan ili noć, ali bar više ne moram
brinuti o nesanici. Nekako je nestala.
Koliko ti je ostalo jer se u to kladim? -1820.
Kriješ li nešto jer u drugom slučaju
si pao?
Da, kriješ. Hoćeš poslovati? - Daj mi ponudu.
Uzmeš 600, a ja 1000 i kockamo se za ostalo.
Kažem da ti treba više. - Ne djeluje ti fer?
Ako ti je do kockanja. - Što želite da učinim?
Čuli ste čovjeka, želi se kockati,
dijelite.
Volio bih sada da si uzeo onih 600. -Ne pali se, malena,
petica herc je još tu.
Svi možemo sanjati. - Podijelite karte. -Naravno.
Kako si to napravio?
Možda salatu, to je zdravo.
Žvačem i gutam, i možda jaja, proteini.
Kako ih želite? -Zavezana u čvor i prikovana za pod.
Možda da mi ih namažete na obraze?
Zašto ga ne bih sada pitala?
Sam će mi dati tisuću pa se vraćam.
Sam, pričamo o meni, zašto mi ne bi dao novac unaprijed, a ja ću
ti vratiti novac za 24 sata, neće ni biti prilike da ti nedostaje.
Jebi se.
Teška noć? -Može se reći.
Kako si ti završila u ovoj rupi? - Autobus me je ostavio ovde.
Odakle dolaziš? -Iz New Yorka. - Došla si odatle autobusom?
Zvuči užasno. -Bila sam u nekoliko njih.
Mora da voliš autobuse.
- Želim kupiti auto, ali nije lako uštedjeti.
Koliko imaš? -Oko 2100, 2200 dolara.
Imam prijedlog za tebe. - Koji?
Postoji čovjek iz Vegasa koga bih mogla pozvati, ali ne
želim to. Mogu pobijediti onog
tipa, jači sam igrač od bilo koga.
Ako bi mi pružila priliku, očistila bi ih.
Koliko ti treba? - Tvojih 2200 bi mi dobro došlo.
Čim unovčim, dobijaš novac plus trećinu mog dobitka.
A što ako izgubiš? - Ako izgubim, dobijaš moj auto,
potpuno nov Jaguar. Što god da se desi, pokrivena si.
Daj mi trenutak, bila je dugačka noć. Samo malo. -Samo polako.
Ne želim da se ugušiš hranom. Baš je hladno.
Učinit ću to.
Vidi tko nam se vratio. Mislio sam
da ćeš biti na putu u Vegas Jaguarom.
Razmišljala sam što mi ti ne bi platio gorivo.
Ponovo podižem na petsto.
Samo mi daj to ovamo.
Podižem. -Pratim.
Dat ćeš mi broj? -1535.
Dvije za mene.
Ne znam je li vrijedno tog slatkog osmijeha ili ružne košulje,
ali ću te uzbuditi.
Hej, što se desilo? -Auto je tvoj, ali moraš me povesti.
Kuda idemo? -U Vegas.
Rekla je da poznaje neke ljude u Vegasu koji je mogu izvući,
da ponovo krene, ali nije djelovalo
kao da je u žurbi da stigne tamo.
Spavaš li, Leslie? -Ne, otvaram ruke pokera u glavi. Ti?
Isto, ali ne poker. -Što ti premotavaš?
Nešto što se dogodilo u New Yorku.
Čovjek u Vegasu koji će ti dati novac, je li ti on dečko?
Nemam mnogo sreće sa dečkima, imala sam nekoliko, ali ni jedan
od koga mogu posuditi novac.
Znam da želiš znati tko je čovjek u Vegasu, ali si previše
fina da bi pitala. -Nije važno.
To je moj otac, naučio me igrati poker.
Učio me je u vrijeme kada su drugi učili brojati.
Govorio je ljudima da sam mislila
da je broj koji ide posle deset dečko (karta).
Srećom, došla sam ovdje samo zbog novca.
Vjeruj svakom, ali uvijek sjeci karte,
najbolje što me je otac naučio.
To znači da nikada ne vjeruješ nikome.
Ako si tako dobra u čitanju ljudi...
Zašto onda gubim?
Da? -Jer ne možeš uvijek pobijediti, možeš pobijediti
igrače, ali ne i sreću, nekada ona nije na tvojoj strani.
Jer im vjeruješ?
- Jer ne možeš vjerovati ni sebi.
Nitko koga želim čuti. - Nikoga? -Nikoga!
Kako si dobio ovaj broj? Ovo je treći put ovog mjeseca da
sam ga promijenila. Ostavi me na miru, prekini me zvati!
Dovraga. Beth, javi se. - Što da kažem?
Reci da je pogrešan broj, da ne zove ponovno.
Da? -Žao mi je, imate... Odakle? U redu.
Sigurni ste? Hvala.
Netko iz bolnice u Vegasu.
Rekli su da ti je tata tamo i da umire.
Kučkin sin, taj čovek uvijek umire.
To je trik, to mi je radio i ranije.
Kaže mi da me mora vidjeti,
da umire i onda... Znaš koliko sam puta pala na to?
Netko je zvao iz bolnice, a to nije bio on. -Pa, što?
Misliš da nije mogao platiti nekoga da pozove umjesto njega?
Postoji li netko kome ne vjeruješ? - Sigurno te baš želi vidjeti
kada izmišlja takvu priču.
Isuse, umireš da me nešto pitaš. Što je? -Nisam rekla ništa.
Ne moraš, čitam te i mogu pogoditi što me želiš pitati.
Što ako stvarno umire, ako je poruka prava? -Što ako jeste?
Stvar je u tome da me nije briga što će biti.
Lažeš.
Ne ulazim unutra. -Molim?
Što ako uđem i on sjedi u sobi i igra domine sa prijateljima.
Ili je na detoksikaciji, da mu uklanjaju madež?
Znaš da je ozbiljnije. - Ne znam to,
a ne znaš ni ti.
Učini mi uslugu i uđi umjesto mene.
Zašto ja?
Ti si sigurna, tebe ne može povrijediti. Idi.
U redu.
Žao mi je, zvali smo prije nekoliko dana, ali nismo Vas mogli
dobiti. On je... Trebalo je da dođete ranije.
On te je nagovorio na ovo? Koliko ti je platio?
Isuse, tako si dobra u čitanju ljudi, ne vidiš mi na licu?
Leslie, umro je. -Lažeš.
Beth, ne mogu ti dati auto. - Zašto?
Jer je pripadao mom ocu. Jednog dana na rivijeri je dobio
na partiji i kupio ih narednog dana.
Uživao je u njima dok mu jednog dana nisam ukrala ključeve,
ne znam zašto sam to učinila. Možda sam samo željela
vidjeti što će učiniti, hoće li prijaviti. Da mu uhite kćer.
Učinio je nešto bolje, čekao je dok nije čuo gdje sam završila.
Jednog jutra, stigla je koverta za mene. Unutra je bio poziv na
registraciju. Kučkin sin mi je poslao.
Vozit ću ova kola dok se ne raspadnu,
ili bar ja.
A što ja da radim? -Rekla sam ti da sam sve izgubila?
Nije bilo baš tako. Srušila sam ih sve, karte su ispale baš
kako sam mislila. Otišla sam odatle sa njihovim novcem.
Lagala si me? -Možda nisam htjela da dijeliti, možda sam htjela
vidjeti koliko mi vjeruješ ili sam samo željela društvo.
Duga je vožnja, nisam željela ići sama.
Ne mogu to, to je najviše što mogu.
Tri tisuće.
Ne mogu, imam 3500. -3200.
Beth, možemo negde drugdje naći bolju ponudu.
Kuda ćeš? -Želim taj auto. - Ne po toj cijeni, možemo
ih dobiti za 3000 dok stignemo
do mog auta.
Mislim da neće doći, a to je auto koje želim.
Jesi li naučila išta iz vremena provedenog sa mnom?
Moraš prestati cijeniti
ljude. -Možda bi ti trebala početi.
Beznadna si. -I ti si.
"Dragi Jeremy, posljednjih dana
sam učila kako da ne vjerujem ljudima
i drago mi je da nisam uspjela.
Nekada zavisimo od drugih ljudi kao ogledalo, da nas odrede,
da nam kažu tko smo mi. I svaki odraz me više čini
nalik sebi, Elizabeth"
Kafe Klyuch?
DAN 300.
Još si otvoren? -Nema razloga biti ovdje da nisam.
Čula sam da ovo mjesto ima najbolju
kavu i pitu u gradu. - Gdje si to čula?
Šuška se.
Hoćeš ući? -Hladno je, što radiš vani, hladno je.
Prelijepo je, htio sam na svjež zrak. Sjedi.
Zar nije rezervirano? - Za tebe.
Nešto da pojedeš?
- Gladna sam, što je dobro večeras?
Što kažeš na odrezak? - To zvuči dobro.
Ide li uz pomfrit? -Ili pire. - Oba zvuče dobro.
Po pola od oba. -Hoću pomfrit sa odreskom, srednje pečenim
i prilog pire krumpir. - Stiže odmah.
Naučio si nešto o meni. - Nešto je drugačije kod tebe.
Gdje su ključevi, više ih ne čuvaš?
Pokušali smo ih vratiti vlasnicima, želiš svoje?
Više mi nisu potrebni. A tvoji ključevi?
Otarasio sam ih se. -Laku noć, Jeremy. -Vidjet ćemo se sutra.
Došla sam ovdje onu večer kada sam
otišla, htjela sam ući na vrata.
Gotovo da sam ušla, ali sam znala da, ako to učinim,
bit ću ista ona Beth, a nisam želela da i dalje budem ta osoba.
Uživaj.
Još uvijek ostaje netaknuta na kraju večeri? -Manje-više.
Zašto je praviš? -Volim imati jednu u slučaju da ti upadneš
i zatražiš komad.
Sjećaš li se posljednje večeri kada si bila, kada si pojela
gotovo cijelu pitu sama?
Sjećam se da sam se napila i da
sam imala strašan mamurluk sutradan.
Ništa više? -Ne, ništa više.
Zar nemaš traku da je odgledam? - Imam, ali sam je gledao toliko
puta da je slika počela da
blijedi i da se više ne može gledati.
Mora da je bila interesantna noć. - I jeste.
Nikada u životu nisam vidio djevojku da toliko jede. -Ovako?
Prije će biti ovako.
Dobra je pita.